Ursäkta att det skumpar så! Trafiken står stilla.
Det här är enda vägen till olycksplatsen.
Ambulansen är där, men vi är nog de enda läkarna.
Det är många som behöver er hjälp.
Först till kvarn gäller inte.
Målet är att prioritera patienterna.
Ta märkningslappar. Det är fyra färger.
Grön för mindre skador, gul för allvarligare men inte livshotande.
Röd är för patienter som inte överlever utan behandling.
Den svarta är för döda eller de som kommer att dö.
Ska vi sätta svart lapp på levande patienter?
- Ska vi bestämma vem som överlever? - Nej, vems liv ni kan rädda...
...och hindra att nästa läkare slösar tid på en som inte har en chans.
- Inget kan förbereda er på sånt här. - Hoppas ni räddar fler än ni mister.
Framme.
KL. 20.12 PASADENA FREEWAY, LOS ANGELES
- Där borta. - Vi lägger utrustningen här.
Hej och välkomna!
- Vem är du? - Chefsläkare här.
Jag skickas ut till alla såna här olyckor.
Gina sa att jag har två överläkare och fem ST-läkare. Vem är kirurgen?
- Heather Pinkney. - Jag är I tältet, du jobbar här ute.
- Dr Rorish jobbar med mig. - Jag är bättre på fältet.
Säger jag att du ska vara I tältet är du I tältet. - Börja lappa!
Nu rör vi på oss!
- Är du okej, Leanne? - Jadå.
- Håll huvudet kallt. - Vi ses på andra sidan.
Vilken idiot.
Var är bårarna jag bad om?
Dr Lorenson. Jag har chauffören.
- Är ni läkare? - Jag har passageraren.
Hjälp oss! Snälla! Mina armar är brutna.
Huvudet smällde I vindrutan. Han har svårt att andas.
- Är du läkare? - Sjuksköterska på hospice.
- Hur är det med honom? - Din make?
Nej. Han heter Fred. Vi åt middag. Han är min dejt.
- Alice, har du fler skador? - Min högra fot är nog bruten.
Flera frakturer, möjlig blödning I buken, hemorragisk chock.
- Är han okej? - Jag är ledsen, Alice.
Kör henne till akuten!
Sätt inte på honom en svart lapp! Han andas ju! Han andas ju!
Räddningstjänst kommer inte fram till olycksplatsen på grund av dimman.
- Är de på plats? - Ja.
- Ni får ett nödsamtal från ett barn. - Nej, koppla till 112.
- Vi pratar bara med läkare. - Hon säger att mamman är skadad.
Börjar du prata med patienter går det bara utför.
Hallå? Är nån där?
Hej! Det här är dr Perello på Angels Memorial.
- Vad heter du? - Lily.
Mamma och min bror är skadade. Bilen slirade, och vi åkte över...
Lily, jag hör dig inte. Vi har läkare där.
- De bär gula västar. - Det är kallt. Jag kan inte se nåt.
Lily, var är du, vännen? Lily?
Hallå? Hallå? Hör du mig?
Vilken dimma. Man ser inte tre meter framför sig.
När den lättar och de kommer hit bryter helvetet lös där nere.
Jesse, sjuksköterskorna sa att du kan skrivas ut.
Du är frisk.
Det är konfidentiell information. Sjuksköterskorna ska inte skvallra.
- Är det inte varmt? - Nej.
- Det är bara för att vi saknar dig. - Jag tog en runda.
Känns som om jag byggde pyramiderna.
- Hej. - Amy, min rumskamrat Jack Rhodes.
- Amy och jag jobbar ihop. - Kollegor, alltså?
Jag önskar jag hade klätt upp mig till vår första dejt.
- Du hade fått ligga. - Jag gillar henne.
- Jesse, hur är det? - Bröstet känns lite tungt.
Ska vi hämta läkare?
- Har du ont? - Jag mår illa. Yr...
Andas långsammare. Du hyperventilerar.
- Det här kan inte hända igen. - Andas med mig.
- Okej. - Andas in och räkna till fyra. Ut.
Se på mig. Du är okej. Det är inte hjärtinfarkt, det är panikångest.
- Andas. - Okej, jag andas.
- Ta henne hit. - Magen är spänd.
- Långsam kapillär återfyllnad. - Snälla, gå tillbaka!
- Blodtryck 60/40. Bärbart ultraljud. - Han andades.
Pupillerna reagerade inte. Alice jobbar på hospice.
Det gjorde min moster också. Mamma sa att hon hade en hand I himlen.
Det är vätska I buken. - Hon är stabil och klar för transport!
Han levde. Han fick en svart lapp. Ni dödade honom!
- Dr Lorenson, du måste gå. - Är du okej?
Det är inte lätt. - Okej, andas bara.
Kom. Gå till det orange tältet. Du klarar dig.
Vad tusan?
Är det nån där? Herregud.
Få ut mig! Hjälp mig! Jag kan inte andas!
- Vad heter du? - Kenny Wylar. Få ut mig!
- Jag heter dr Leighton. Är du själv? - Och Olaf, min dotters docka.
Hon blir ledsen om han försvinner.
Hon blir mer ledsen om du försvinner.
Vi börjar med det. Håll ut. - Mario! Heather!
Det är Gina. En liten flicka ringde. Hon heter Lily.
- Familjen är skadad. - Det gäller många här ute.
Jag lovade skicka hjälp. Hon sa att bilen körde över.
- Körde över vadå? - Jag vet inte.
Det var allt jag uppfattade. Om du hittar henne...
- Jag ska leta. - Ring tillbaka, hon lät så rädd.
Inte så konstigt. Det är läskigt här.
- Jag kan inte andas. - Den sitter fast.
Vi behöver en kofot eller yxa.
Kan vi gräva ut honom?
Jag fryser. Jag känner inte mina ben.
- Snälla, hjälp mig. - Kenny, vi kommer strax tillbaka.
- Vi måste sätta svart lapp på honom. - Vilken hjälte...
Det är vårt jobb! Vi måste prioritera.
- Vi kan rädda honom. - Nej.
Betongen expanderar när den torkar.
Han kommer att kvävas eller frysa ihjäl. Vi hinner inte få ut honom.
- Du är så känslokall. - Mario, han är vid medvetande!
- Tack, Heather. - Vad ska vi göra?
Värma upp honom. Hämta en yxa. - Hej, Kenny.
- Hur stoppar man hypotermi? - Vi tar reda på det. Spring, Forrest!
- Hur håller vi honom varm? - Inifrån. Jag har saltlösning.
- Vi behöver varm saltlösning. - Hur fixar vi det?
- Vi behöver en bil som fungerar. - Ska du köra?
Nej. Bingo.
Kenny, vi kommer strax tillbaka. - Heather, kom.
Hallå? Är det nån där?
Kan du hjälpa mig?
Hej. Jag är läkare. Jag hjälper dig.
- Mamma sitter fast. - Okej.
Kenny. Vi ger dig varm saltlösning intravenöst tills vi får ut dit.
- Ni kommer inte att få ut mig. - Jodå.
Jag vill prata med min familj. Har du telefon?
Ja. - Kan nån hålla påsen?
- Vart ska ni? - Vi måste ta hand om fler.
Saltlösningen varar I tolv minuter.
Kenny, se på mig. Ge inte upp. Håll ut.
- Vi ses om tolv minuter. - Okej.
Åtta år gammal, svårt att andas, var medvetslös, möjligen brutna revben.
Möjliga inre blödningar.
- Vad heter du? - Jason.
- Ni måste hjälpa mamma. - Mamman sitter fast I bilen.
Jag skulle hämta hjälp men gick vilse.
Två brutna revben, kanske punkterad högerlunga.
- Jason, du måste till sjukhuset. - Nej! Inte utan mamma! Hitta henne!
- En till på bussen! - Vi åker nu!
Vänta! - Jason, din mamma hade velat att du åkte med ambulansen.
Jason, hur ser bilen ut?
En silverfärgad Dodge. Ett klistermärke på stötfångaren.
Det står: "Min hund är inte fet, det är en husky."
Du åker till sjukhuset och så hittar vi din mamma.
- Vad heter hon? - Connie.
- Lovar du att ni hittar henne? - Ja.
- Vänta, vi har en till. - Jag lovar.
Vi tar henne till samma sjukhus.
Nu, hör ni! Vi hinner inte med nån medömkan.
Ge honom Haldol.
- Limma fast honom vid sängen. - Jag har en gravid patient här borta.
Om inte barnet kommer nu får hon vänta.
- Carla? - En kompis till dig?
Ja. Carla var ST-läkare här.
- Hur är det? - Jag svimmade I en butik.
- En medmänniska ringde 112. - Jag hatar dem.
Det kryllar av dem I Kalifornien. Såna och grönkål. Gina Perello.
- Carla Niven. - Malayas ex?
Grattis till barnet. Synd med cancern.
Tack.
- Jag gillar henne. - Hon har sin egen stil.
- Vad gjorde du när du svimmade? - Köpte glass. Jag hann inte äta den.
Kan vi ta ultraljud? Jag vill se så att lasten är okej innan vi flyger.
Hjälp!
- Var är Mario? - Vet inte. Sista saltlösningspåsen.
Snälla! Jag kommer inte ut!
Jag kan inte röra mig!
- Mitt ben! Det är brutet. - Jag hinner inte stabilisera brottet.
- Få ut mig bara! - Det kommer att göra ont.
- Har den fått kortslutning? - Nej, jag justerar bara nivån lite.
Jag ville att den skulle förvarna mig.
Ångest är vanligt efter en hjärtinfarkt.
Jag har inte ångest. Jag är bara försiktig.
Den där kommer att ge mig panikångest.
Det var inte panikångest. Det var efterverkningar.
Som efter ett jordskalv?
Okej. Jag går och flirtar med sjuksköterskorna.
Jag är usel på det, så om du vill hjälpa mig kan du följa med.
- Hur många gånger har du ramlat? - Bara fem, sex gånger.
- Illamående? Kräkningar? - Det är nog på grund av graviditeten.
Carla, titta...
Herregud...
En röntgenapparat är ledig. VIP-behandling.
Tack.
Doktorn, jag överlever inte. Kan jag få telefonen?
Jag vill prata med min familj och ta farväl av mina döttrar.
Hej! Du har kommit till familjen Wylar.
Vi kan inte svara just nu, men lämna ett meddelande.
Gumman, det är pappa igen.
Jag vill säga att jag älskar dig. Jag älskar dig så mycket.
Jag älskar dig med hela mitt hjärta.
Lev ditt liv och vet att du var älskad.
Fasen, Mario.
- Angus! - Gudskelov.
- Skönt att se dig. - Han ringer tillbaka.
- Det var allt jag fick tag på. - Vart tog du vägen?
Jag räddade en kvinna från en brinnande bil.
- Just det. - Ett, två, tre.
- Nästan. Kom igen. - Jag vill inte dö här!
Kom igen. Kom igen, allihop. Gräv!
Gräv, gräv.
- Jag känner ett ben. - Jag har händerna. Långsamt.
Försiktigt. Okej, vi har dig. Vi har dig.
Du är okej. Det här går bra.
Flytta inte på den.
"Min hund är inte fet, det är en husky." Säg till om du hittar den.
Jag såg den bilen. Kvinnan fick svart lapp.
- Vad hade hon för skador? - Medvetslös, svag puls.
Sår I benet och svår blodförlust. Hon hade inte överlevt.
- Var är bilen? - 200 meter ditåt.
- I tredje körfältet, men... - Vart ska du?
Till en patient.
Jag kan inte lita på en ST-läkares utvärdering I det här läget.
Löften till småpojkar gäller inte här. Vi behandlar enligt protokoll.
- Du är inte min chef. - Jo.
Lyder du inte bryter du mot lagen. Då kan du blir gripen här och nu.
Ska vi låta honom bestämma vem vi ska behandla?
Jag kollar igen. Jag kanske inte var grundlig nog...
Du stannar.
Jag ordnar det, Malaya. Håll ställningarna.
- Jesse? Vad gör du här? - Dr Carla Niven.
Alltid fint att se dig. Vad händer här?
- Jag är gamla nyheter. Du, då? - Ekokardiogram.
- Hjärtinfarkt. - Jaså?
- När hände det? - Åtta dagar sen.
- Några komplikationer? - Det knagglar och går.
Inga komplikationer. Då bör du skrivas ut.
Vilken idiot bokade ekokardiogram?
- Bäst att vara på den säkra sidan. - Gjorde du det själv?
23 % av alla som får hjärtinfarkt får det igen.
77 % får inte det.
Jag hade dödat för såna odds.
Du brukade säga att folks goda egenskaper också är deras värsta.
Vet du vad din bästa egenskap är?
Du bryr dig.
- Vad är min värsta? - Du oroar dig.
Det finns bara ett recept på det. Res dig.
Jesse? Gjorde vi inte ekokardiografi på dig förra veckan?
- Låt mig gissa. Det var normalt. - Lyssna inte på henne.
Lyssna inte på honom.
Gissa vad. Det är en pojke.
Han kommer att vara snygg och smart som tusan. Som sin mamma.
- Ta hand om dig. - Tack.
Hjälp! Jag behöver hjälp! Här inne! Min fru är här!
Hon landade hårt.
- Du måste hjälpa henne. - Hör du mig?
Ge mig några handdukar.
Vi måste rulla över henne. Sakta. Vi måste lägga tryckförband.
- Mario... - Pulsen är svag.
Blödningen är katastrofal.
Ja, hon har förlorat mycket blod. Vi koncentrerar oss på huvudet.
Blodförlusten har orsakat för mycket skada.
Varför gör ni ingenting?
- Jag behöver läkare här! - Hon är för svårt skadad.
Du skulle lägga tryckförband.
- Jag hoppades det... - Tänker ni bara låta henne dö?
- Sir, vad heter du? - Rädda min fru. Hon heter Lisa.
Hon är förskolelärare och jättestark. Hon är modig.
- Hon överlever. - Jag har ett brännsårsoffer!
- Gå. - Snälla.
Det finns inget vi kan göra.
Nej, lämna henne inte. Hon andas ju!
Hon är allt jag har. Om du visste hur stark hon var hade du inte gått.
Om du bara visste...
- Mario, kom! - Jag är ledsen.
- Nu gäller det, Leanne. - Okej, Connie.
- Hör du mig? - Hon blöder ymnigt.
- Hon har fortfarande puls. - Men knappt.
- Tänker du samma som jag? - Var det rätt utvärdering av Malaya?
- Var det det? - Nej.
Okej, Connie. Vi hittade din son.
Han klarar sig. Okej? Hör du mig?
Han ville rädda dig. Vi ska köra dig till honom.
Såret går hela vägen ner.
Jag tänker inte säga till ännu en pojke att mamma är död.
- Foten sitter fast. - Men vi kan få ut henne.
Jag hämtar en såg.
Hallå! Hör du mig?
Jag är läkare! Är det nån som hör mig?
Ja, jag hör dig! Snälla, hjälp oss!
- Heter du Lily? - Ja! Snälla, hjälp oss!
Mamma och min bror är skadade!
Är du okej? Behöver du hjälp? Gjorde du dig illa?
- Hej, Lily. Jag heter dr Lorenson. - Mamma, hon är läkare!
Kom fort! Mamma och min bror är skadade!
- Vad är det? - Axeln gick ur led.
Det är okej. Men nu måste du hjälpa mig.
Kan du ta väskan åt mig?
- Är du verkligen läkare? - Ja.
Men min assistent måste hjälpa mig.
Lily försökte klättra upp, men det är för brant. Och tutan är sönder.
- Vad heter du? - Katherine.
- Hon kan inte röra nacken och benen. - Hjälp min son.
Katherine, lyssna på mig.
Du har brutit nacken.
Du kanske inte blir förlamad, men du får inte röra huvudet.
Lily, du måste hitta nåt som kan stötta hennes huvud.
- Kan du göra det? - Okej.
Du har ett djupt sår jag måste sy igen.
- Du har förlorat mycket blod. - Hjälp min son. Han heter Elliot.
Ligg stilla.
Hej, Elliot. Jag heter Christa. Har du svårt att andas?
Lite. Halsen gör ont. Jag försökte resa mig, men höfterna gör ont.
- Kan du säga "ah"? - Ah.
Känns det som om det knastrar när jag trycker?
- Ja. - Det kallas krepitation.
Det är luft som läcker ut I din hud. Då har du en fraktur på luftröret.
Du måste andas långsamt och inte prata.
Du har varit väldigt modig, men nu måste du vila rösten.
- Har ni telefon? - Den har ingen täckning.
Jag testade tills batteriet dog.
Säg det bara. Den har spridit sig till hjärnan, va?
Det är en tumör. Sekundär leukemi.
Svullnaden pressar mot hjärnstammen. Dessvärre är tumören aggressiv.
Det dröjer inte länge förrän den stoppar andning och hjärta.
Carla, jag måste säga det rent ut.
- Om du dör med barnet I magen... - Va?
- Vi måste sätta I gång förlossningen. - Nej. Jag kommer inte att dö I kväll!
- Jag har tid kvar! - En förlossningsläkare får kolla.
Okej.
Men jag tänker inte föda I 30:e veckan.
- Säg inget till Malaya. - Hon kan hjälpa dig genom det här.
Hon kan inte hantera det här, eller vill inte.
Okej. Men kan du göra mig en tjänst?
Tänk på det.
- Grön lapp. - Det gör ont.
- Dr Pineda, var är dr Rorish? - Jag vet inte.
Har du en telefon? Jag måste ringa min syster.
Sluta prata. - Hon behöver syrgasmask.
Andas djupt och långsamt. Jag tror att hon har lungkollaps.
Kan du sätta en kanyl I bröstet?
- Det kan finnas benfragment lösa. - Jag tror att jag kan.
"Tror" räcker här. Sätt I gång.
- Vad har vi? - Åttaårige Jason Riner.
Blodtryck: 110/64, puls: 112, syrenivå: över 80.
- Han har kräkts. - De skulle hämta mamma.
Jag heter dr Guthrie. Ligg stilla så att vi kan hjälpa dig.
Bilbältesmärken I buken. Möjligen inre blödningar.
- Gjorde bilbältet så att jag blödde? - Det räddade ditt liv.
Blåmärken på lungorna, men ingen lungkollaps.
Jason, vi kör I väg och tar lite bilder på din mage.
- Tänk om mamma kommer. - När mamma kommer hämtar jag dig.
- Vad heter hon? - Connie Riner.
- Klar? - Ja.
Sen kör vi henne till akuten!
- Är du okej? - Ja.
Minns du hur jag visade? Som att knyta skorna.
- Härigenom, eller hur? - Ja. Klipp när jag säger till.
- Redo? - Ja.
Och... nu.
- Så. - Elliot?
- Lily, vad händer? - Katherine, rör dig inte.
- Nåt är fel! - Elliot, ta det lugnt.
- Djupa andetag. - Andas han?
Jag måste titta ner I halsen igen.
Försök slappna av I halsen och käken.
- Klarar han sig? - Lily, försök hitta en penna.
Penna? Ska du skriva nåt?
Nej, jag ska hjälpa honom med andningen.
Var är ni?
Terrence, jag behöver ultraljudsmaskinen.
- Jag hittar inte markörerna. - Fem minuter.
Hon kan inte vänta I fem minuter!
Då får jag gissa.
Jag är ledsen, Jocelyn...
Nu räcker det.
Jack? Hör du mig?
Jag behöver hjälp! Han har slutat andas!
Min fru, hon är vaken. Jag sa ju att hon är stark!
- Skynda dig! - Strax tillbaka.
Han blir blå!
Vad händer? Snälla, låt inte mitt barn dö!
Ingen ska dö! Ingen ska dö.
Jag gör ett litet hål I hans hals.
Så att jag kan sticka in ett andningsrör.
Jag behöver båda händer. Så du måste trycka tillbaka axeln I led.
- Det kan jag inte. - Jo. Men vi måste skynda oss.
Ta min handled och sätt foten under min arm.
Och dra bakåt så hårt du kan, som om du öppnar en dörr som sitter fast.
Okej. Okej, dra hårdare.
Jag behöver hjälp!
Ström.
Ladda. Okej.
Så. Dios mío.
- Var det inte ventrikeltakykardi? - Jo.
Fick du tillbaka sinusrytmen? Men du är patient.
Jag är sjuksköterska. Alltid.
Kom hit med dem.
- Vad fasen har ni gjort? - Vårt jobb. - Angus, kom hit.
Hon behöver vätska. Lorazepam nu.
Er arrogans får konsekvenser.
- Ring polisen. - Nej. Här har ni konsekvensen.
- Det funkar. - Den här måste med ambulansen!
Den här med!
- Du ignorerade en direkt order. - Jag fattade ett medicinskt beslut.
Du fattade ett känslomässigt beslut. Hon här hade gul lapp.
Jag kunde inte hjälpa din ST-läkare. Nu tog det längre tid.
- Hon kan vara hjärnskadad. - Det var mitt fel.
Nej, det är vårt fel.
Han har rätt. Vi räddade Connie på andras bekostnad.
Dör den kvinnan är det vårt fel.
Hon måste komma med ambulansen! Kom igen!
- Ingen har hört av Christa. - Vad menar du?
Hon svarar inte på radion.
Åk tillbaka med Connie, jag letar efter Christa. - Angus, ta över.
Lily, nu får du bita av bägge ändar av pennan.
Så här?
Och andra sidan, så att det blir som ett sugrör.
- Så. - Nu måste vi göra det här.
- Har du gjort det här förr? - Det händer inte så ofta.
Det blir lite blodigt.
Okej.
- Fasen! - Det blev mycket blodigt.
Kom igen.
Lily, ge mig pennan.
- Jag ser det! Bröstet rör på sig! - Ge mig påsen.
Ta över. Tryck ihop påsen var tionde sekund. Inte för hårt.
Du gjorde ett fantastiskt jobb, Lily. Han andas bra.
Han har tur som har en så modig syster.
- Hur mår mina barn? - Han andas.
Lily var duktig. Hon är så modig.
- Hur känns det? - Jag fryser.
Ingen vet att vi är här nere. Tänk om ingen kommer?
- Risa, är akuten redo? - Ja.
Ta den båren!
Det är kaos här. Alla måste tillbaka.
Christa, Mario och Heather är borta.
- Jag åker inte utan dem. - Du är inget räddningsmanskap.
Du är läkare. Kom tillbaka!
Risa, kalla in nya läkare och sjuksköterskor!
- Vem ska jag ringa? - Det spelar ingen roll.
- Hjälpen är här. - Jag skulle kunna kyssa dig, Jesse.
Det hade mitt hjärta inte klarat.
Jason, vi satte in ett rör så att hon kan andas.
Men då kan hon inte prata.
Hon kan faktiskt inte göra särskilt mycket alls.
- Är hon död? - Nej, hon lever.
Hon kämpade hårt för att komma hit. Hon ville vara hos dig.
Här. Tack.
Mamma?
Mamma? Snälla, säg nåt.
Snälla.
Jason, de måste ta henne nu.
Mamma, jag älskar dig.
Hon hör mig! - Du hör mig!
Mamma, du kommer att klara dig. Det lovar jag.
Jag väntar på dig.
Jason.
Okej.
- Mario? Vad gör du i...? - Heather, ut härifrån.
Vad händer?
Sätt I gång. Hjälp honom rädda min frus liv.
Fortsättning följer...
Översättning: Marie Karlsson www.btistudios.com